Lyle! Ducka!
- Team 5 täcker norra ingången. - Statusrapport, general.
- De slår hårt men vi står pall. - Vad fan gör hon här?
Släpp mig och låt mig slåss. Jag vill inte dö med alla andra.
- Det kommer inte att sluta så. - Skepp närmar sig, 30 km bort.
Du har inte sett vad vi kan göra. Eskortera henne till marknivå.
Du ska få bevittna ett mirakel.
Nu får vi se.
- Herregud... Vad håller ni på med?! - Titta!
Jag förstår inte. Hur...?
Hur är dessvärre ingen lätt fråga att besvara. Inte ens för mig.
Såg du hur de fick panik? De sprang som skolflickor.
Utan sina Mechs är alla Skitters bara slemmiga ynkryggar.
- Det vore häftigt att ha sex ben. - Du är helknäpp, Markley.
Tänk att klättra på väggar och hoppa över byggnader och sånt.
Jag står i skuld till dig. Utan dig hade jag legat bland de döda.
Det är sant, du räddade hans liv, mitt liv och flera andras.
- Jag gjorde bara vad ni hade gjort. - Lyssna på hjälten.
Om man inte kan vinna så slåss man inte.
Vi söker av området så att de inte släppte in några småkryp.
- Jag drömmer mardrömmar om dem. - Pappa!
- Allt väl? - Ja, men det är en sak...
- Jag måste få prata med dig. - Visst.
Kan du komma förbi kontoret? Jag ska på debriefing.
- Absolut, Vi kommer förbi senare. - Jag låter nån hämta dig.
- Bra jobbat. Jag är stolt över dig. - Tack, pappa.
- Vad håller du på med? - Hindrar dig att göra nåt dumt.
- Jag måste berätta. - Gör det när han är ensam.
- Om jag är spionen... - Det är du inte. Okej?
Efter att ha sett dig strida så här så är det högst osannolikt.
Vi får prata med honom i kväll.
Jag lovar att det inte gör ont. Bara ett litet cellprov.
- Behöver du hjälp med nåt? - Nej då.
- Har du ont om mjölkersättning? - Nej, allt är bra.
Vad håller jag på med?
- Jag älskar dig, Lexi. - Jag älskar dig, mamma.
Vem är du?
Kära nån... Cyrus Ruskin.
- Cyrus? Verkligen? - Jag är rädd för det.
- Han var med 2nd Mass från början. - En bra soldat och en stor förlust.
- Han hade två döttrar. - De förlorade mamman i Fitchburg.
- För Cyrus ära. - För Cyrus.
Stig in.
- Hon kräver att få prata med er. - Vad är det, kapten?
Ni dödade 23 Skitters, åtta Mechs och vem vet hur många skepp.
Sjutton stycken. En av fördelarna med att ha Volm-rasen som allierad.
- Jag är skyldig er en ursäkt, sir. - Du är skyldig oss mer än så.
President Hathaway måste få veta vad ni har här.
Låt säga att du får informera honom, hur ska vi då gå till väga?
Har ni en kortvågsradio?
9,9 megahertz.
- Varsågod. - Tack.
Keystone, Kingfish One. Verifieringskod: J-A-G-F.
Anropar Big Dog, kom.
Keystone, Kingfish One. Verifieringskod: J-A-G-F.
Anropar Big Dog, kom.
Kingfish One, Keystone. Det här är Big Dog. Fortsätt.
Skönt att höra er röst, herr president.
- Herr president, är ni kvar? - Ja, professor Mason.
Skitterrebeller och rymdallianser är rätt mycket att smälta.
Jag kan inte bekräfta det ni säger om vi inte träffas personligen.
- Kan ni ordna det snarast? - Det lär inte vara omöjligt, sir.
- Kapten Fisher? - Ja, sir.
- Möt oss vid Keystone. - Uppfattat.
Kapten Fisher ger er koordinaterna när tiden är inne. Klart slut.
Era tyglingar avlägsnades externt och lämnade kvar kärnorna.
Vi tror att fibrerna till piggarna hela tiden förnyas av kärnan.
Volm-maskinen låter oss avlägsna fibrerna och kärnan-
- utan att skada ryggmärgen eller nervsystemet.
- Som att dra upp en rädisa ur marken. - På sätt och vis.
- Behöver jag min inhalator igen? - Ja, tyvärr.
- Och jag behöver glasögon? - Om du hade synfel.
Det är otäckt men ni måste förstå en sak.
Piggarna ger er styrka och snabbhet men vi vet inte hur de skadar er.
De belastar musklerna och hämmar troligen stamcellsproduktionen-
- vilket kan förkorta era liv. Med hur mycket vet vi inte.
Ingen lever särskilt länge nuförtiden.
- Om ni inte känner er redo... - Det blir mycket bättre, Ben.
- Eller hur? - Jag tror det.
Kom igen.
Okej, jag gör det.
Så regeringen i Charleston beslagtar mitt flygplan-
- utan närmare förklaring och utan nån tidsplan, stämmer det?
Det låter väl ändå som tyranni?
En god medborgare hade erbjudit sina folkvalda ledare sitt flygplan.
Flygplanet är min räddning när allt går åt helvete.
- Du kan inte ens flyga, Pope. - Jag utbildar mig.
Jag är certifierad för att flyga och ser till att inget händer planet.
- Jag följer med. - Det är ett hemligt uppdrag.
Det är en Beechcraft från 1935 och jag hittade det.
- Jag åker med, annars blir det inget. - Vill du följa med? Varsågod.
Mina herrar...
Du och Marina tar över så länge. Jag anropar er när allt är grönt.
Vi bemannar radion dygnet runt men nu kommer den tuffa frågan.
Är det nån vidare bra idé att åka nu?
USA: s president bad mig komma. Jag kan inte vägra.
Vi har överlevt en attack och bygger ett Volm-vapen.
Hur vet vi att det här mötet gör oss nåt gott?
Det betyder mycket för folk om de får veta att presidenten lever.
Jag förstår. Jag gillar inte idén men jag förstår.
Marina sprider ut pappersarbetet så att det verkar som att du är här.
Nån har visst fått höra sanningen ändå.
- Det här som var ett hemligt uppdrag. - Du kan inte hemlighålla nåt för mig.
- Är allt bra mellan oss? - Jadå.
- Vi får prata när du kommer hem. - Jag är snart tillbaka.
- Vad är det? - Inget.
Här... Lourdes har packat en förbandslåda. Utifall att.
- Jag älskar dig i alla lägen. - Jag älskar dig med.
Ge vår dotter en kyss från mig och håll koll på pojkarna.
Ingen sa nåt om en bubbelskalle och en jävla mördare.
- Jag måste ha glömt det. - Det blir bara värre och värre.
Är allt som det ska, Cochise?
Jag bara...
Är det här planet verkligen... Jag tänkte säga "flygdugligt".
General Bressler skulle inte låta oss lyfta i nåt som inte flyger.
Du först.
- Ta hand om dig, Tom. - Jag lovar.
Lycka till, då.
- En del saker lär jag sakna. - Som vad då?
- Allt jag kan nu men inte tidigare. - Som vad?
Att vara nån pappa förlitar sig på och att var bättre än min storebror.
- Jag gillar att kunna lyfta bilar. - Det är ett fint partytrick.
- Men det vore skönt att vara normal. - Jodå.
Inget mer surr i skallen och inga vakande nätter.
- Inga Skitter-syner. - Och att slippa översätta dem.
- Vi blir inga missfoster längre. - Nej.
Och ingen kommer att behöva oss längre.
Vänta lite... Om det är inverterat...
Dr Kadar?
Ursäkta att jag stör.
Jag heter dr Anne Glass och behöver din hjälp.
En gång i tiden var det ingen som störde mig. Inte en själ.
Du kanske vet att Volm-rasen har en maskin som kan avtygla barnen.
Och den fungerar? Så utan tyglingen blir de normala utan bieffekter?
Vi undrar om tyglingen orsakar kromosommutationer.
- Ett DNA-test ger svar. - Om vi kunde göra ett.
Så du undrar om jag kan hjälpa dig med det?
Ge mig de här sakerna och cellprover så gör jag det.
Du ska få fortsätta arbeta. Tack, dr Kadar.
- Anne Glass? Du är med Tom Mason. - Ja, det stämmer.
- Du har nyss fött barn. - Alexis.
Alexis...
Ett nyfött barns ögon är så...
De är portaler fyllda med under och sanningar, eller hur?
Jo, jag antar det.
Oskuldsfullheten...
De är så oskuldsfulla.
- Vad gör du, din sopa? - Jag nervositetsäter.
- Orolig för att ta bort piggarna? - Ja, jag har vant mig vid dem.
- Hatar du dem inte? - Jo, det gör jag, men...
De är hemska men låter mig göra bra saker.
De som bryr sig, bryr man sig inte i och vice versa.
Så sa Bernard Baruch om placeringen vid FDR: s middagsbjudning.
- Har pappa berättat det? - Typ 30 gånger.
Fick pappa brudar på college genom att dra historiska anekdoter?
- Det var så han inte fick tjejer. - Troligen.
- Upp med händerna! - Ta deras vapen.
- General Donovan. - Kapten Fisher.
- Cole Bressler, eller hur? - Det stämmer, sir.
- Skönt att se er föra befäl. - Under omständigheterna, ja.
- Och ni är professor Mason? - Tom Mason, sir.
Vi har en till passagerare ombord.
Hur i helvete tänkte ni nu, kapten?! En utomjording så nära presidenten?
- Han är allierad och har ett uppdrag. - Tack, det räcker.
- Säkra varelsen! - Vänta lite...
De är allierade och vill hjälpa oss.
Träd tillbaka, general Donovan! Jag ber om ursäkt, professor Mason.
Under omständigheterna hoppas jag att ni förstår vårt agerande.
Ni sa inte att ni skulle ha sällskap.
Bara av säkerhetsskäl. Vi visste inte om vi avlyssnades.
- Chichauk Il'sichninch Cha'tichol. - Vi kallar honom Cochise.
Just ja, förlåt. Det är John Pope, vår mekaniker.
Jag måste kolla bränsleslangen och stannar helst med planen.
- Jag är ändå inte särskilt pratsugen. - Sätt vakter på honom.
Professor Mason och general Bressler. Varsågod, general Donovan.
Herr president...
Måste jag förklara att vi inte kan ta några risker med utomjordingarna?
- Följ med mig in så pratar vi. - Ni verkar inte förstå, sir.
Jag klarar mig. Prata med er president.
Tvättsprit, diskmedel och salt... Det är allt jag behöver.
Här är prover från tolv avtyglade barn.
Hur mår barnen?
Alla lider av posttraumatisk stress med varierande grad.
De har nya familjer och går i skolan och försöker leva normala liv igen.
- Är det givande att jobba med barn? - Det var därför jag blev barnläkare.
Mitt första barn lärde mig vad som krävs av en förälder.
- Födde du barn före invasionen? - En pojke. Sammy.
Splitter från en Mechmissil träffade honom i huvudet. Han dog i min famn.
Det finns inget värre än tystnaden efter...
Det var dumt. Förlåt. Jag vill inte prata.
Jag har resultaten i kväll. Hej då.
Vi har försökt skapa ett nätverk med alla överlevande grupper vi råkat på.
Det har inte varit lätt. Praktiskt taget omöjligt.
Men vi har ett system på plats för att sprida information.
Det går inte fort, utan är snarare som Ponnyexpressen.
Det fungerar och jag tar inga risker.
Jag antar att samtliga rebeller har sagt samma sak.
Stora offensiver är ineffektiva och gerillataktik kräver för många liv.
Helt rätt, så därför undrar jag var Volm-rasen har att erbjuda.
Kapten Fisher imponeras av vapnen men jag är inte övertygad.
Varför ska jag tro er? Det här är inget akademiskt tankeexperiment.
- Hela vår överlevnad står på spel. - Det är jag medveten om.
Min akademiska naivitet har sopats bort de senaste två åren.
Jag vet att vi behöver Volm-rasen.
I sju månader har vi utökat vårt territorium och även försvarat det.
Vi har kunnat åsamka stor skada och har sett konkreta resultat.
Jag tror att vi med deras kunskap och vapen kan vinna kriget.
- Men vad har de för planer för oss? - De har inga planer.
- Och vi ska tro er på ert ord? - Nej, hans. Just därför är han här.
- Jag beklagar det här. - Det var förväntat.
Professor Mason har berättat en hel del om dig.
Hur Volm-rasen har kämpat mot Espheni över halva kosmos-
-och har befriat planet efter planet.
- Och ni har frågor? - Bara en, faktiskt.
- Slåss ni för resurser? Territorium? - En blomma.
Catarius. Den växer på min hemplanet när vädret blir varmare.
En blomma som är så värdefull att den har orsakat ett intergalaktiskt krig?
Catarius har inget värde för nån annan än mig.
- Nåt du minns från din barndom? - Jag har faktiskt aldrig sett den.
Jag har aldrig känt min hemplanets varma jord i mina händer.
Vi föddes på skeppet som lämnade vår värld för hundratals år sen.
Allt jag vet om blomman är från en bild på en datafil-
-och en dikt min bror läste för mig.
- Du sa inte att du har en bror. - Han... avled.
På en planet som kretsar kring en av stjärnorna däruppe-
- i ett sorgligt och dunkelt sken långt från det hem jag aldrig sett.
Han föddes i kriget, växte upp i det och slutligen krävde det hans liv.
Han dog för en värld han aldrig sett.
Var tacksamma för att ni strider på er hemplanet. Det är en gåva.
Jag kommer aldrig att få se min.
Men om vi vinner kriget-
- så kan mina barnbarn en dag få se en Catarius i verkligheten.
Det är det jag kämpar för, herr president.
Gratulerar, professorn. Ni har tagit er till rond två.
Med piggarna kan jag göra saker. Välgörande saker.
Jag ser de andra barnen i matsalen eller i skolan och...
Jag kan göra saker de inte kan göra. Vi är en resurs med våra piggar.
Vi kanske ses som missfoster men det får det vara värt. Eller hur?
Även om man bara blir 20 år gammal?
- Det är okej om du ändå gör det. - Jag vet.
Jag skulle tycka om dig med glasögon.
Du ljuger.
Hej, översten. Är det sant att pappa har lämnat Charleston?
Vart har han tagit vägen?
- Får jag veta när han kommer hem? - Troligtvis om några dagar.
Är nåt på tok, Hal? Kan jag hjälpa dig?
Det är ingen fara. Det kan vänta tills han kommer tillbaka.
Kan du inte bättre än så?
Vi vet varför du inte sa nåt och varför du låter Maggie övertala dig.
Jag tänker berätta allt för pappa.
Jag slår vad om att du aldrig gör det.
Det här är inte på riktigt.
Karen implanterade nåt i huvudet. Det här är en hallucination.
- Tar du till den gamla ursäkten? - Det är ju sant.
Alla gånger du gick för att träffa Karen, då?
- Det var drömmar. - Drömmar?
Kom igen... Du vet att det inte var drömmar.
Du går till skogen för att träffa Karen för att du älskar henne.
Du vill ha henne och kan inte sluta tänka på henne.
Därför kommer du att fortsätta ljuga för Maggie, din far och dina bröder.
Det kommer att vara lätt. De vill tro på dina lögner.
De finner sig inte i sanningen men än du gör det.
Nej!
Men, Hal...
Du verkar stressad.
Vet du vad? Jag kan ta över nu så får du vila en stund.
- Jag gillar det inte, Tom. - Jag vet, men det är det enda rätta.
Presidenten behöver mig för att presentera Volm-rasen för folket.
Jag vet att det inte går att resonera med dig när du väl har bestämt dig.
Sant. Jag vet inte när jag kommer hem.
Hälsa Anne och pojkarna att vi ses snart.
Det kan du göra själv. Hon kommer här. Prata här.
Tom? Hör du mig?
- Ja, jag är här. Hörde du vad jag sa? - Ja.
- Och du förstår? - Nej, men du följer din övertygelse.
- Jag kommer så snart jag kan. - Jag vet.
Kyss Alexis från mig och...
Allt kommer att ordna sig. Det måste du tro.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig med.
Vi vaktar radion dygnet runt. Håll oss underrättade.
Ensamma Örnen, klart slut.
- Vad sägs om att gå till Nästet? - Inte mig emot.
- Hej! - Hej!
- Vill du ta en promenad? - Visst.
Jag har tänkt på det du sa och du har rätt.
- Drömmarna är bara drömmar. - Okej.
Vad ska vi säga till din pappa?
Jag vet inte. Vi kanske inte behöver säga nåt.
- Är du säker på det? - Varför oroa honom i onödan?
- Särskilt om det inte är på riktigt. - Ja.
- Tack. - För vad?
För att du tror på mig och står ut med mina nojor.
Jag står ut med vad som helst om du bara är ärlig.
Elva av proverna har inga avvikelser. De är människor till hundra procent.
Jag skulle gärna vilja titta på avtyglingsmaskinen. Prov fem avviker.
Nån form av utomjordiskt DNA har sammanflätats med det mänskliga.
Som en parasitisk djungelranka som sakta stryper trädet.
Vad vet du om det barnet?
- Vad står på? - Herregud... Då är det sant.
Det här provet kommer från din dotter.
- Hur är det ens möjligt? - Jag vet inte.
- Vi måste berätta det här för Tom. - Han är ute på uppdrag.
Vi måste berätta för nån. Du vet att det jag säger är sant.
Vi kan inte riskera att din dotter... inte är människa.
Du har rätt. Absolut.
Jag hämtar provet. De måste få se det med egna ögon.
Herregud...!
Det var värt all väntan.
Maggie? Jag älskar dig så mycket.
Jag älskar dig med.
- Var är Denny? - Jag har inte sett henne.
Hej. pucko!
- Ska du inte in på operation? - Jag ångrade mig. Vad gör du här?
Jag kom med glasögonen men du kommer inte att behöva dem.
- Hej! Var har du varit? - Är jag sen?
Jag gjorde ett par hembesök, tog en promenad och glömde tiden.
- Hur har din dag varit? - Flera jobbiga avtyglingar.
- Jag är ovan med Volm-maskinen. - Du får snart fason på det.
Du kanske kan visa mig ett par saker.
Självklart. När som helst.
Dricker du slut på det här med mig? Jag är rädd att det ska bli gammalt.
- Skål för goda vänner. - Goda vänner.
Förlåt för att jag har varit så jobbig de senaste veckorna.
- Mammarollen blev överväldigande. - Självklart
- Jag är ledsen. - Det är... ingen fara.
Vi måste åka, Lexi.
Ser du de tre stjärnorna? Det är Sommartriangeln.
Det är Vega, Deneb och Altair.
- Ser du den svaga i mitten? - Vänta lite...
Där är den.
Det är Albireo och är en dubbelstjärna.
- En är orange och en är blå. - Den blåa är varmare.
Jag undrar vilken de kommer ifrån.
Det spelar ingen roll. De är här nu.
Du ska få åka hem, Tom. Men jag vet inte när.
Jag vet att jag kräver mycket och är inte säker på om jag hade klarat det.
Nu har vi chansen att få världen att fungera igen och måste ta den.
Om vi överlever. Volm-rasen ger oss det enda praktiska alternativet.
- Har de en strategi? - Ja, och vapnen som krävs.
- Kan du utveckla? - Jag vill att Cochise tar detaljerna.
Men om vi lyckas så kan vi stoppa Esphenis hela krigsmaskin.
Sir! Spaningstrupperna har sett fiendeskepp på väg mot basen.
- Hur hittade de oss? - Utmärkt fråga. Vi måste evakuera er.
- Om det inte var ni, vem var det då?! - Vi har inte tid att bråka. Kom.
Här är koordinaterna, men håll tät formation för säkerhets skull.
- Nej! Cochise följer med oss! - Vi har inte tid! Gå till planet!
Vi måste åka nu, professorn! Inga men, vi måste åka!
Sätt fart!
Hejsan, dr Glass.
Hej, Alexis.
Nej... Nej. Ni får henne inte.
Ingen fara, Anne. Allt kommer att ordna sig.
- General! - Förbannat...! Håll i er!
- Nej! Vi måste landa! - Omöjligt. Vi har ett skepp i häcken!
Vi flyger aldrig ifrån dem. Vi måste landa!
Spänn fast dig, din dåre!
- Professorn! Eldklot rakt mot oss! - Håll i er!
Vi verkar få gå härifrån!
FORTSÄTTNING FÖLJER
Översättning: Retail Textning: enhet